מספר פנימי: 477289
הכנסת התשע-עשרה

יוזמים:      חברי הכנסת	דב חנין
					מוחמד ברכה
					חנא סוייד
					עפו אגבאריה
	
				פ/704/19			

הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – המועד הקובע להגנת אמת הפרסום), התשע"ג–2013
תיקון סעיף 14	1.	בחוק איסור לשון הרע, התשכ"ה–1965, בסעיף 14, האמור בו יסומן "(א)", ואחריו יבוא:	
		"(ב)	בסעיף זה, "אמת" – כפי שנחזתה במועד הפרסום."	
דברי הסבר
העניין הציבורי שיש בפרסום מסוים נגזר מהתוכן המהותי של הפרסום. ניתן לחלק את תוכנם של הפרסומים לשלושה סוגים – פרסומים עובדתיים נכונים, פרסומים עובדתיים כוזבים, ודעות – אך החוק כפי שקיים היום מגביל את ההגנה של עניין ציבורי כללי לפרסומים עובדתיים נכונים ולדעות בעניינים מסוימים. אין חולק כי הגנת העניין הציבורי אינה צריכה לחול על פרסומים עובדתיים כוזבים, אולם יהיו מקרים שבהם המפרסם היה משוכנע שהפרסום נכון ובפועל התברר שהוא שגוי. אמנם אין הצדקה להגן על פרסומים שגויים, אך אי הגנה כאמור עלולה להביא לחשש שאם בעתיד יתברר שהפרסום היה שגוי הוא יגרור אחריות אזרחית, ובכך יימנע פרסומם של פרסומים נכונים רבים שיש בהם עניין ציבורי רב. לגבי שמו הטוב של הנפגע – ממילא רשאי הנפגע לדרוש שהפוגע יפרסם תיקון לפי סעיף 17, ולכן אין בהרחבת סעיף 14 משום פגיעה בו.
כדברי המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, אליעזר ריבלין, בפסק הדין פלוני נ' אילנה דיין-אורבך וטלעד אולפני ירושלים בע"מ: "ניתן למנות מספר טעמים העומדים בבסיס הקביעה כי עובדות שהתבררו רק בשלב מאוחר יותר לא ישפיעו על קיום יסוד האמת. ראשית, הטלת אחריות על גופי תקשורת לגבי פרסום מידע שהיעדר אמיתותו התברר רק בדיעבד, למשל לאחר בירור בהליך פלילי, עשויה לגרום לאפקט מצנן (chilling effect) הפוגע מראש פגיעה אנושה בחופש הביטוי. חובה כזאת תוביל את המפרסמים לחשש חמור מפני תביעה, שתבוסס על דברים שבעת הפרסום לא היו ידועים להם. פעמים רבות לא ניתן לצפות את תוצאותיו של ההליך הפלילי, למשל, ולא ניתן לעמוד על טיבן של הראיות מראש ולפני קיומו של הליך כזה. התוצאה עשויה להיות כי החשש מפני אחריות בגין לשון הרע יתפרש לא רק על פרסום דברי שקר אלא גם על פרסום דברי אמת – מחשש כי אלה יתגלו בדיעבד כשגויים... שנית, אין, בשום פנים, להטיל על המפרסם חובה לבחון את הנתונים המגיעים לידיו באותו אופן שבו היו נבחנים במשפט. כדי לאפשר עיתונאות חוקרת וחופשית, על כתבות עיתונאיות ליהנות מהגנה מפני אחריות בגין פרסומים בעלי עניין לציבור, אשר אמיתותם אינה יכולה להתברר אלא אחרי בירור ממושך. דחיית הפרסום עד אשר תתברר אמיתותו בערכאה המוסמכת תוביל לאבדן עצם העניין לציבור" (ע"א 751/10, בפסקה 92). 
כלומר, בדיקת האמת לעניין לשון הרע, ראוי שתיעשה בהתאם למועד הפרסום. הסטת בדיקת האמת למועד אחר שאינו מועד הפרסום, מטילה על כתפי המפרסם עול בלתי סביר של חובת מעקב אקטיבית. הצעת החוק נועדה לשנות את המצב הקיים על ידי כך שייקבע כי גם מי שפרסם "אמת לשעתה" לא  תימנע ממנו הגנת אמת הפרסום. כלומר, כל עוד העובדות עליהן הושתת הפרסום היו נכונות במועד הפרסום, תחול הגנת אמת הפרסום, גם אם יתבררו ככוזבות בדיעבד. הצעת החוק מעגנת בחוק הלכה שנפסקה בבתי המשפט ולאחרונה קיבלה תוקף בפסק הדין האמור.
הצעות חוק זהות הונחו על שולחן הכנסת השמונה-עשרה על ידי חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת (פ/4242/18), ועל ידי חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת (פ/4117/18).

---------------------------------
הוגשה ליו"ר הכנסת והסגנים
והונחה על שולחן הכנסת ביום
ב' בניסן התשע"ג – 13.3.13